МАЛКАТА ГОЛЯМА РАБОТА
Зубър!
Нека да се представя.
Това съм аз - Джордан Сандърс.
Сега изглеждам така.
Да, знам, има голяма разлика.
Това съм аз през 1993 г.
Този ден реших да покажа на всички какво умея най-добре.
Научните закони съществуват.
-И аз им имам пълно доверие. -На кого му пука?
Ето я и нея. Познавате я. Тази, която винаги ви тормози.
Пригответе се за изключителен подвиг.
Аз вярвам напълно в запазването на механичната енергия.
Дори ще рискувам живота си, за да ви го демонстрирам.
Тази топка няма да достигне дотук втори път.
Пускам!
Това трябваше да е моят миг на победа.
И за седем славни секунди бях господар на света.
Тогава изведнъж всичко свърши.
Нещо се промени.
Тогава още не съзнавах, че това нещо бях аз.
Джордан, знам, че искаше да покажеш на всички колко си готина,
за да не те тормозят в училище.
Гадно е да си на мое място. Искам да съм някой друг.
Знам, че е така, но това е защото си малка.
-Като пораснеш, ще бъде друго. -Така ли?
-Да, защото си умна. -Точно!
-Наистина съм умна. -Знаеш ли какви стават умните?
-Те стават шефовете. -Сериозно?
Да, а никой не може да се занася с шефа си.
Нямам търпение да порасна.
-Ще бъда шеф и няма да ме тормозят. -Точно така, малката ми.
Защото аз ще ги тормозя първа.
В ДНЕШНО ВРЕМЕ
Джордан, време е да се събудиш и да изживееш мечтите си.
Джордан, събуди се, момиче.
Да си изработим парите, ясно?
-Хоумгърл, обади се на Ейприл. -Успокой се, момиче.
Ейприл Уилямс е твоята асистентка.
Работата й е да асистира. Обаждам се на Ейприл.
Калифорнийски технологичен институт Пълно отличие
"Искаш да удариш шефа си?" Книга за самопомощ
Искаш да удариш шефа си.
Не си единствен.
Всички се стресираме от нещо.
От хора, които са вампири и кръвопийци.
Истинско зло.
Обажда се Джордан Сандърс.
-Ало? -Будна ли си?
-Да, тъкмо медитирах. -Събуди се!
Бъди будна, когато се обаждам.
Не знам кога ще се обадиш. Кога да спя?
Когато не се обаждам.
Чуй ме, Ейприл.
Тази сутрин съм тъжна.
Защо?
Сто пъти ти казах, чистачката Илейн...
Казва се Линда.
Да слага чехлите ми на 53 см от леглото,
за да могат краката ми да попаднат право в тях.
-Не е ли логично? -Не, кучко!
-Толкова много ли искам? -Напълно логично е.
Естествено. Не мога да го кажа по-мило.
Защо не си на работа?
-Не ми трябва дистанционен асистент. -Тръгвам.
Веднага!
-Здрасти, Тони. -Здравей, Ейприл.
Искам поничка с малинов сироп и малко пръчици, за да ги шмръкна.
Тази сутрин шефката е в лошо настроение, а?
-Като всяка сутрин. -Фокус-мокус...
-Стиви не е на училище? -Освободих я за днес.
-Онези хулигани не я оставят. -Представям си.
-Здрасти, Ейприл. -Здрасти.
-Искаш ли да видиш фокус? -Да.
Ще превърна този един цент в 25 цента.
После ще увеличиш ли и заплатата ми?
Божичко.
-Това беше магическо. -Благодаря.
Сякаш усеща, че се усмихвам.
-Да, Джордан? -Насрочи ли разговор с "Еймекс"...
-Хоумгърл, прекрати разговора. -Готово.
"Добро утро, Тревър." Добро утро, Джордан.
-Какво правиш още тук? -Успах се, съжалявам.
-Винаги имаш оправдание. -Защо си винаги нащрек?
-Наранил ли съм те? -Не, защото се пазя.
-Защо пак водим този разговор? -Трябваше да се досетя за теб.
В телефона ти съм записан като "Ди Бой".
Да, видях го.
Идва от Деандре, което е Тревър на френски.
-Защо ли ти се обяснявам? -Джордан.
Защо си ми гледал телефона? Трябва да си вървиш.
-Деандре? Сериозно? Не, няма. -Шегуваш се.
Много си силна, нали? Искам да се откриеш пред мен.
-Трябва да управлявам компания. -Може да управляваш мен.
Знаеш, че го можем. Да го направим.
Искам да те вкарам в леглото.
-Не! -Хайде де!
-Чакай, върни ми ключа. -Какво? Не те чувам.
-Ди Бой! -Какво?
Трябваше ли да правиш всичко това пред детето ми?
Той току-що е излязъл от теб и знае какво става там долу.
Тя е на четири.
Значи сменя пола?
Успех, малкият. Харесвам те. Майка ти обаче е друга работа.
Ако имаш нужда от питие, аз съм насреща, малкият.
-Хоумгърл, пусни "Сложи ме в леглото". -Премахна всички любовни песни.
-Точно така, без лиготии. -Опитах се да ти кажа.
Хоумгърл ще пусне любимата ти песен.
Идеално.
Извинявай.
Назад! Обичайното.
Благодаря.
Не мразете по-добрите, а вас самите.
Приятен ден, смотаняци.
-Добро утро, госпожо. -Откъде знаеш?
Изчезвайте! Това не ви е гето.
-Слушай добре, Винс. -Добре.
Ако отново видиш такива отрепки до бебчето ми,
по-добре ги напердаши или аз ще напердаша теб.
-Да, госпожо. -И после ще те уволня!
Да, госпожо. Не искам това да се случи.
-Здрасти, Джордан. -Пристигнаха ли възглавниците?
-Все още не. -Явно не ти пука за дупето ми.
-Разбира се, че ми пука. -Надявам се, че не ядеш поничка?
Чао.
Боже, добре ли си? Съжалявам.
-Съжалявам, Ейприл. -Вината е моя.
-Как е поничката ти? -Ще оцелее.
Целият съм в твоята захар.
Изглежда много добре по теб.
-Каза ли нещо? -Не.
Днес ли ще предложиш идеята си на Джордан?
-Да, днес е денят! -Така ли?
-Утре също ще бъде добре. -Не, почакай.
Ейприл, казваш "утре" от месеци.
"ДискавърАйс" е страхотна идея. Трябва да опиташ.
-Ще се справиш. -Добре.
-Ще се справиш. -Да.
-Стъпало. -Добре съм.
Ще получиш и това...
-Каза ли нещо? -Не, говоря с Джордан.
Ще получим стоката...
Няма да ме хванеш в грешка.
-Господин Конър, как да ви помогна? -Чакам Джордан.
Бихте ли изчакали във фоайето?
Не, тя няма против да я чакам тук.
Готино.
Разбира се, ще се зарадва, че сте вдигнали крака на бюрото й.
Отивам да я доведа.
Тя е тук! Прикрийте се!
-Съжалявам... -Да, има защо.
Конър е...
Благодаря.
-Какво сте се събрали като на седянка? -Съжалявам, госпожо.
Не ви плащам за това.
Искаш ли да ти покажа магия?
Магия не съществува.
Ами магията на черните момичета?
Ти си черна беладжийка. Скрий се някъде.
Какво?
Честит рожден ден!
Обади се в кметството да разкарат онази каравана с поничките.
Разбира се.
Кой направи това? Казах ви - никакви сладки около мен!
Най-големият ти клиент те чака в кабинета ти.
Конър?
Как се е озовал там, Ейприл? Знаеш, че не може да говориш с него.
Не съм, той вече беше там, когато пристигнах. Казах му, че...
-Ето я и нея. -Конър Невероятния.
Каква приятна изненада.
Моля те, остани на стола с крака на бюрото ми.
-Няма проблем. -Трябва да бъдат върху бюрото.
Отгоре.
-Какво да направя за теб? -Сменям те с друга фирма.
Какво? Не.
Не можеш, ти си най-големият ми клиент.
-Затова исках да ти кажа лично. -Откъде ти хрумна това?
Искаме свежи кадри да измислят технологични иновации.
Следващият ми проект е все още в бета-версия,
но ти гарантирам, че "Хоумгърл" е удар.
Това е много повече от виртуален помощник.
-Тя е като истински човек. -Това не е за нас.
-Добре, време е за история, Джоджо. -Не отново.
Когато бях дете, имах много тежък живот.
Започнах да се занимавам с технологии и един ден трябваше да отида при татко
и да му искам заем от 10 млн. долара, за да основа компанията си.
Той каза: "Моля? Няма да ти дам десет, ще ти дам пет."
Това беше тежко.
Бях предвидил всичко за десет милиона.
Затова трябваше да се обърна към баба и дядо:
"Ще инвестирате ли милиони в компанията ми?"
-Дядо ми не разбира от технологии. -Не.
Беше тежко, но той ми ги даде
и после аз продадох компанията за 400 млн. долара.
Това беше моята борба.
-Така аз изплувах отгоре. -Разбирам те.
Трябва да ми дадеш шанс, както дядо ти е дал на теб.
Да повярваш в мен и...
Слушай, Джоджо.
Имам среща с друга компания за технологични иновации в петък.
-Съжалявам. -Почакай.
Конър, моля те дай ми още един шанс, преди да си прибързал.
Добре, имаш 48 часа.
-Разбрахме ли се? -Да, благодаря ти.
Обещавам ти, че ще ти дадем нови идеи.
Също така знаеш ли, че имаш три салфетки на гърба си?
Не знам дали е по твой избор или си се облегнала някъде.
Това е мода.
Имаш само един шанс, Джоджо. Не го пропилявай.
Добре, концентрирайте се.
Явно е време за обяд, след като Скот ще яде точно сега.
Добре.
Заповядай.
Отхапи си.
Нямаме цял ден, Скот. Яж.
Вкусно. Някой друг да е гладен?
-Аз ядох салата. -Аз съм на диета.
Добре.
Конър иска ново игрово приложение, най-доброто ни досега
и ние ще му го осигурим.
Трябва да е нещо голямо и шумно.
Буквално ли трябва да е шумно, или...
Ясно, разбрах.
Имаме 48 часа да си спасим задниците.
-Хайде, впечатлете ме. -Давай.
Приложение като "Тиндър", но вместо да събира хора на срещи,
ще събира хора за съвети,
а после ще анализира защо се проваляш в срещите.
Значи като "Тиндър", но по-тъжно.
Както родителите ти са се чувствали при раждането ти.
Следващият!
Кръстословица за маниаци на тема новини.
Значи като кръстословица, но която те прави гневен.
Точно като мен в момента,
когато измисляте такива врели-некипели!
Аз имам доста интересна идея.
-Наистина ли, Ейприл? -Аз не говоря така.
-Какво става тук? -Нищо.
-Моля? -Не съм казала нищо.
Някой каза нещо.
Не говорете там долу. Имаме важна среща.
-Съжалявам. -Значи нямаш идеи?
И ти нямаш идеи? Никой няма.
Тя не е продумала, на него му се е причуло,
вие си мълчите...
Ще изгубим Конър, ако не предложим нещо.
Май не сте разбрали, че ако Конър си тръгне,
всички вие също си тръгвате.
Сбогом, здравни осигуровки, които са ви нужни,
сбогом, маса за тенис и ергономични столове.
Стига си хленчила.
-Не ми реви сега. -Спри.
Това не засяга само теб, Мелиса.
Нямате ли други идеи?
Ясно, отново ще трябва аз да правя всичко.
Махайте се.
Не мога да ви гледам.
Имам идея за ново приложение.
-Питаш ли ме, или ми казваш? -Казвам ти.
Имам идея за ново приложение.
-Казва се "ДискавърАйс" и... -Не приемам идеи от асистенти.
Просто...
Работя тук от три години, а ти ми обеща израстване...
-Значи ти дължа повишение? -Не казвам това.
Моментът не е подходящ, но мисля, че мога да помогна,
ако ми дадеш шанс, както някой е дал на теб.
Нека ти обясня нещо, Ейприл.
Никой не ми е давал нищо. Видях възможност и я грабнах.
И продължавам да го правя всеки божи ден.
Знаеш ли колко пъти опитвах да продам идеите си, преди да успея?
17 пъти и със сигурност не съм приемала отказ.
-Това значи ли, че ще чуеш идеята ми? -Не.
Знаеш ли каква е разликата? Аз грабвам възможностите, а ти не.
Фокусирай се в своята работа и се опитай да бъдеш добра.
-Не може да говориш така на Ейприл. -Кой пусна малката беладжийка тук?
Тя прави доставки. Хайде, Стиви.
-Винаги ли си била такава? -Каква?
-Гаднярка. -Не, всъщност бях като теб.
-И знаеш ли, всички ме тормозеха. -Какво стана после?
Пораснах и станах богата. Кой сега ще ме спре?
-Ами... -Ами...
Не си готова да си играеш с големите, така че гледай себе си.
Иска ми се да си на моите години. Тогава щях да те спра.
И всички, с които си гадна, също.
На мен ми се иска кучето от тениската ти да те ухапе.
Искам да бъдеш малка.
Какво беше това?
-Кое? -Какво стана...
Махай се!
Махни това кафяво гномче оттук!
-Добре ли си? Не изглеждаш добре. -Не, ти не изглеждаш добре.
Ти не изглеждаш добре.
Така става, когато не ядеш сладко. Започваш да виждаш сатаната.
Движение! Връщайте се на работа!
Работете!
Сутрешно вдъхновение.
По-добре да си богат и с разбито сърце,
отколкото да си беден и с разбито сърце.
Събуди се и вземи тези пари.
Имам нужда от кафе.
Казах ти да се дръпнеш.
Кълна се, че като те видя пак, ще те напердаша.
Ще видиш ти.
-Обичайното. -Какво е то?
Занасяш ли се?
Ето, спомни ли си?
-Тройно еспресо с пяна! -Кофеинът е вреден за растежа.
Първо, млъкни.
И второ, изглежда ли ти, че това тяло е неразвито?
-Зависи. На колко години си? -На 38.
В такъв случай, да.
Какво, по...
Божичко, трябва да отида на лекар.
Охрана! Крадат кола!
-Чия чанта е свила? -Назад, никой няма да ми я вземе.
-Отдръпни се от колата! -Това съм аз, Джордан. Колата е моя.
Няма да изгубя работата си!
Момиче, кои са родителите ти?
-Джордан Сандърс ми е майка. -Джордан няма дете.
Държи ме в тайна. Не казвайте, че сте ме видели.
Горкичката. Тази жена е наистина ужасна.
Не е ужасна.
Просто има много висок стандарт, който й докарва нервни кризи.
Ало, Социални грижи?
Престани да говориш така.
Откъде знаеш какво...
...ще кажа?
Къде са естествените ми прасковки?
Платих 15 бона за тях.
Защо се промени?
Не може да се случва.
Добре.
ОСНОВНО УЧИЛИЩЕ "УИНДЗОР"
Най-запомнящ се момент Джордан Сандърс
Не, не и това момиче.
Аз съм, Джордан.
Получих твоите 15 съобщения.
Много си сладка. Да не си роднина на Джордан?
Значи и ти я виждаш?
-Кого да виждам? -Малкото момиче.
Къде е Джордан? Джордан?
-Наистина ли искаш да знаеш? -Да.
Тя е вътре в мен.
Значи си я изяла? Това ли стана?
Да не си я сготвила във фурничката?
Джордан, тук съм.
Къде си? Нося ти дрехите от химическото.
Не ми плащаш да гледам деца.
Ще й се обадя.
Никога не би дала телефона си на дете.
Тук позна.
Не знам какво и как си направила,
но си направила нещо на Джордан.
Обаждам се в полицията.
-Вчера имаше петно от поничка по теб. -Какво, по дяволите?
Една вечер обмисляхме приложение за срещи
и ти ми разказа най-тъпата история как си изгубила девствеността си
на капака на вана на майка ти.
Но си казала на твоето гадже от колежа, че той ти е първият.
Лъжлива мръсница.
Какво, в името на черния Исус?
В това няма никакъв смисъл.
-Лягаш си голяма и се събуждаш... -Малка.
Това е само за бели, ние нямаме време за това.
-Знам. -Какво се случи?
-Не мога и да си помисля как... -Не, не това.
Как се превърна от това в това?
-Не съм виждала такава промяна. -Ейприл, ще ми помогнеш ли?
Да, права си.
Ще се съсредоточа и ще помисля.
-Сетих се. -Какво?
Гучи Мейн се е променил повече от теб.
Сега е щастлив, здрав, мускулест.
Има хубава усмивка. Казват, че е като моята...
Ейприл, ще ми помогнеш ли?
-Това не ми харесва. -Моля?
-Предпочитам децата да са възпитани. -Аз не съм дете.
Добре.
Моля те, помогни ми.
Моля те, помогни ми, госпожице Ейприл.
-Занасяш ли ме? -Не.
Моля те, помогни ми,
госпожице Ейприл.
Разбира се, дете.
Пробвай "синдром на Бенджамин Бътън".
Не, това е на обратно. Раждаш се стар и се подмладяваш.
Моя грешка, явно омагьосаното ми тяло се е объркало.
-Почакай. -Какво?
Точно така. Онова момиче.
Беладжийката от караваната с поничките.
Тя размаха пръчка и си пожела да бъда малка.
Да, но желанията не се сбъдват.
Иначе щях да съм в майчинство с бебето на Майкъл Джордан.
Добре, отиваш в офиса, минаваш през поничките,
отвличаш я и ми я водиш тук.
Имам тиксо и ще я уморим от глад, докато не върне нещата постарому.
-Точно така. -Добре.
Или може да я помолим да си пожелае друго,
защото е по-некриминално.
Просто...
-Какво правиш? -Защо?
Имам нужда от чаша розе. Рано е за текила.
-Малка си да пиеш. -Спокойно.
Само няколко глътки за разпускане.
"Женски синдром на Гари Коулман."
Починал ли е?
Нахалната съседка. Сега ще те науча!
-Какво? -Социални грижи.
Тук ли са родителите ти?
Ейприл. Извинете.
Какво държиш? Бутилка розе?
-Така, кой ръководи нещата тук? -Аз.
При мен пише, че Джордан Сандърс е собственик на жилището.
Точно така, платен в кеш, чат ли си?
-Каза, че ти си Джордан Сандърс. -Да.
Другият Джордан, собственикът, ми е брат.
Точно така, това е татко.
-Аз съм младши. -Да, жените също могат да са младши.
И къде е баща ти сега?
Баща ми ли? Добър въпрос.
Лельо, къде е татко?
Знаеш много добре къде е той.
-Той е зад граница. -В космоса.
-В задграничния космос. -В Космическите сили е.
-Разбрах. А майка ти? -Тя е наркоманка.
Да, Джордан е дете на наркоманка. Много е тъжно.
Затова е толкова хиперактивна.
Да.
Да документираме тази леля и дете на наркоманка.
Но това е само временно, защото скоро се връща при баща си.
-Много скоро. -И къде е това?
У дома.
В Хавай при брат ми.
Това е Барак Обама.
Не, това е брат ми.
-За вас всички черни са еднакви. -Същото куче и всичко останало.
Ще ми кажеш ли защо не си на училище?
Училище? Стига бе.
-Не съм ходила от години. -Нямаше това предвид.
-Нали така? -Да, пошегувах се.
Добре, защото всеки родител или настойник на малко дете
трябва да изпрати детето в държавно, частно или специално училище.
Ако това бъде нарушено,
ще бъдете обект на глоба, затвор, общественополезен труд
или комбинация от тях в зависимост от присъдата.
-И сега какво? -Запишете това дете в училище.
Или някой ще отиде в затвора.
Под "някой" имате предвид...
Вас. За вас говоря.
Училището, в което Джордан е разпределена,
е основно училище "Уиндзор".
-"Уиндзор"? Няма начин. -Супер.
Точно така. Обичаме това училище.
Запишете я днес, а аз ще проверя по-късно.
Не, чуй ме, госпожо.
-Аз съм бизнес дама и работя. -Продава детски бисквитки.
-Взима го много на сериозно. -Нямам време за теб или училище.
Нека съм ясна. Ще те пратя в приемен дом, а леля ти в затвора.
-Чат ли си? -Да, разбира се. Няма проблем.
-Няма проблем. -Чудесно.
-Само да запиша едно видео с вас. -Ще го публикувате ли?
Както и този апартамент, защото обичам доказателствата.
-Не мога да отида на училище. -Няма да вляза в затвора.
Не мога да повярвам, че ще го кажа.
-Ще трябва да ме заместваш в офиса. -Никой няма да ме слуша, не съм шеф.
Трябва да ги накараш.
Ще те напътствам по телефона.
Няма да казваш нищо, което не казвам, и да правиш нещо без разрешение.
-Значи пак ти ще си шефът? -Винаги.
Нека всички работят по нови идеи или с компанията е свършено.
Това ме поставя в неудобно положение.
Знаеш ли какво друго е неудобно, да останеш без работа.
Добре.
Ще се съглася да те замествам,
ако се съгласиш да ме повишиш в творчески директор.
Какво каза току-що?
Казах да ме повишиш в творчески директор.
Я виж на кого му пораснаха топки.
Трябва да получа това, което искам. Нали така ми каза?
Може би.
Значи се договорихме?
-Договорихме се. -Да!
След като ще те замествам,
може би трябва да се обличам с твоите дрехи.
Никога няма да ти станат. Това тяло е изваяно.
-С упражнения и пилатес. -Това тяло е за детски дрехи.
Нещо от "Джимбори" или "ОшКош Б'гош".
Лазиш ми по нервичките.
-Добре. -Супер!
Това е абсурдно.
Значи отиде до "Таргет" и ми купи това?
"Тарже".
Купих само гащеризона. Ризата е моя.
Изглеждам страхотно.
Приличаш на Куки от "Империя".
-Ейприл. Познаваш ли хлапето? -Здрасти, Винс.
-Знаеш, че правя всичко за Джордан. -Да.
Това е племенницата й. Наглеждам я, докато тя отсъства.
Това обяснява всичко. Имахме малък проблем с нея.
-Повикахте ли такси? -Не...
Джордан остави колата на мен. Част от сделката ни.
-Не мисля, че леля е казала това. -Това са работи между възрастни.
Дай ми ключовете. Забавна е.
Хайде.
Как да затворя вратите?
А сега как да запаля?
Включи я на електрически режим. По-лесно е за...
-Спри! -Ясно, схванах.
Внимавай!
Какво правиш?
-Разбрах, разбрах. -Не мисля.
И аз не мисля.
Не мога да вляза там.
Чу агентката от социалните.
Ако не те запишем днес, отивам в затвора.
Това място, спомените... Беше много тежко за мен.
Никога не съм се чувствала толкова малка.
Знам, че ти е трудно, и съжалявам,
но няма да вляза в затвора заради теб. Отиваш там.
Ако мислиш, че ще слушам някого с такава прическа,
значи си в голяма грешка.
Това беше.
Чуй ме, аз съм възрастната, а ти си детето.
Когато кажа нещо, ще ме слушаш.
Я стига.
Ако не спреш да ме излагаш пред тези бели хора...
Ти сама се излагаш.
Знаеш ли, писна ми от теб.
-Посмей да кажеш още нещо. -Добре.
Прекалено си дебела за тази пола.
Щом искаш да стигнем дотам, ще го направим по старомодния начин.
-Да вървим. -Искам подкрепление.
Побой над черна майка.
Хареса ли ти?
-Опитай пак. -Добре тогава.
Това беше.
Отнасям се с теб като с дете, а ти си голяма и сега ще те ступам.
Добре, защото мога да ритам.
-Ами това? Да я продам ли? -Ейприл.
-Дай ми я веднага. -Какво ще направиш, ако я...
Казах ти да не ме предизвикваш!
Да! Започнете да пляскате децата си.
Напомня ми за мама.
Невероятно, пак съм в преизподнята.
Това трябва да е директорът. Млъкни и остави на мен.
-Здравейте, приятно ми е. -Здравейте, на мен също.
Добре дошла, Джордан.
Малко се притеснява.
Хайде да те представим.
Дръж се прилично.
Това е учителят ти г-н Маршал.
Да му се не види.
-Искам да ме накаже. -Да, всичко ще бъде наред.
-Здравейте. -Здравейте.
Много сме развълнувани от училището.
Това е Джордан.
-Малко е нервна за първия си час. -Не се притеснявай.
Нормално е, не се плаши. Ще бъда до теб.
-Обещаваш ли? -Да.
-Дъщеря ви е чудесна. -Не ми я дъщеря, а племенница.
-Аз съм Ейприл. -Гари.
Свободна съм, но не съм отчаяна.
-Просто съм открита и свободна. -Разбрах.
В подобно положение съм. Тъкмо се разведох.
-Така ли? Чудесно. -Аз обаче съм отчаян.
Както и да е.
В училището... Добре. Да вървим.
-Да. -Чао, Гари.
Ще си го получиш.
Така.
Днес имаме нова ученичка. Това е Джордан.
Сега нека всички я приветстваме сърдечно тук.
Какво правиш?
Тук не приветстваме така. Не съм ви учил на това.
Аз ще поема оттук, г-н Маршал.
Здравейте, аз съм Джордан Сандърс.
Искам да изясним някои неща в началото.
Първо, пред вас стои новият главатар на класа.
Мога лесно да се наложа над вас или да си усложните живота.
Хубави панталонки. Подходящи са за наводнение.
-Стига. -Дрехите ти не струват.
-Млъкни, Чарли! -Благодаря, Гари.
За теб съм г-н Маршал.
Аз съм учителят.
А аз съм ученичката.
Докъде бях стигнала? Ще пропуснем закачките.
Това е тъпо и клиширано.
И ще ви отмъстя така, както не сте и сънували.
Като не искаш да те закачат, да си беше оправила косата.
Още една реплика и ще отменя фестивала. Сериозно.
Не можете да го отмените, г-н Маршал. Аз го организирам.
-Божичко. -Което ми напомни.
Купете си билети за най-якия училищен фестивал.
Тази година темата ще бъде "Уинчела".
Най-талантливите ученици от Уиндзор и други елементи, които се записаха,
защото не можем да откажем на никого.
Ще покажем защо сме най-добрите.
Добре, добре. Тишина.
Отворете учебниците, за да поучим. Започвайте да се правите, че четете.
Така става с новите.
Няма винаги да бъде така.
Още като те видях, разбрах, че си специално момиче.
-Мисля, че ме разбираш. -Така ли?
И аз така мисля.
-Усещаш ли каквото и аз? -Искаш да се махнеш?
Мисля за напускане всеки ден, но не мога, защото имам отговорности.
Ти какво усещаш?
Изобщо не усещам това. Аз съм възрастен мъж.
-Трябва да седнеш. -Добре, г-н Труднодостъпен.
Разбирам те.
Сядай.
Време е да седнеш.
Не гледай към мен.
Гледай напред.
-Научи ме на нещо. -Недей...
И така, с какво се занимаваме ние, децата, напоследък?
Търся следващото голямо нещо.
Ехо! Не може да се пререждаш просто ей така!
Сериозно?
С това ли храните децата?
Ще си поръчам храна.
Няма страшно, Джордан. Вече си голяма.
Ти си преуспяла. Тези деца не могат да ти навредят.
Отивай на друга маса.
Божичко, идва насам.
Сериозно? Така значи, сестро?
Добре тогава.
ПРИЯТЕЛСКА ЗОНА ЗА БЕЗОПАСНО ХРАНЕНЕ
Ела при нас!
Не очаквах да благодаря за най-ужасната маса, но...
-Благодаря ви. -За нищо.
Защо ви е зона за безопасно хранене?
Спри.
Вече разбирам.
Преди три години отговорих вярно на твърде много въпроси.
Една година нямах достатъчно нови дрехи.
И край.
Аз дори не знам защо съм тук.
Кой го направи?
По-добре да си признае!
Не се безпокой, никой не остава завинаги в приятелската зона.
Симпатяга. Продължавай да го вярваш.
Не, той е прав.
Щом видят таланта ни на фестивала,
ще излезем от приятелската зона и ще сме в центъра на всичко.
И всички ще ни харесват.
Всички ще ни казват: "К'во става?".
За каква се мисли тая Джасмин?
-Джасмин е... -Изпей го, Айзък.
Тя е тъй съвършена.
-Когато пее, не заеква. -Ясно.
Дано всичко да е вярно.
Какво му има на това училище?
Какво?
"Когато нямаш пари за прическа или нови кецове."
-Поръчка за Сандърс. -Това съм аз.
Добре.
Благодаря.
В училище не може. Съжалявам.
Знаете ли, спирам да тичам след вас.
Мъж, който си намери жена, намира щастието.
Пише го в Библията, Гари.
Ама че странно момиче.
Ейприл, ела да ме прибереш. Това не са деца, а демони!
Джордан, ще имам съвещание и откачам. Не знам как ще се справя.
Спокойно, сложи ме в ухото си и ще ти суфлирам.
-Ейприл. -Здрасти!
Добре...
-Чух, че Джордан била болна. -Да, тя...
Ще отсъства ден-два.
Готова ли си да караш без нея?
Добре.
Ще се видим на съвещанието. Сигурен съм, че ще блеснеш.
Ти вече блестиш.
Добре...
Няма проблем с хардуера за летящата чиния.
И така, призови вниманието им.
-Виртуални очила. -Мисля, че трябва...
Моля за вашето внимание.
Нека да запазим тишина и да се съсредоточим.
-Благодаря. -Къде е Джордан?
Малко е болна. Аз я замествам.
-Затова ли си с нейните дрехи? -Тези ли?
-Дрехите са си мои. -Ти не носиш леопардова шарка.
Винаги нося леопардова шарка.
Джордан никога не боледува. Сигурно е на смъртно легло.
Това би била мечтата на разработчика.
Това Престън ли беше?
Ако не беше такъв талант, щях да го изритам.
-А и има хубаво дупе. -Наистина.
Ейприл е права. Да се съсредоточим.
-Благодаря ти, Престън. -Не, не става.
-Джей Ес Ай потъва. -Кажи на Мелиса да млъква!
-Ще ми трябва нова работа. -Не.
-Гледам фейсбука на Джордан. -Недей.
Нещата излизат извън контрол. Развилней се.
Кротко, хора, да не се развилнея.
-Овладей ги веднага! -Как?
-Действай! -Я слушайте!
Ей сега се развилнях!
Да не е пълно с камъни? Доста рециклирате.
Почакайте. Компанията е добре, няма да изгубим работата си.
Ние сме иноватори, така че да иновираме!
Сега аз съм шефът.
Господи, трудно е.
Не знам какво беше това и...
Защо си се облякла така?
Приличаш на хваната от гората мажоретка.
Какъв ужасен ден.
Трябват ми твърд алкохол и дрехи по мярка.
-Маса за двама? -Заповядайте.
-Нещо за пиене? -Чаша розе, моля.
Скоч с две ледчета.
Донесете ли с три, ще го върна.
Каква сладурана!
Вие ли командвате тук?
Хайде да слезем на земята. Тази черна карта командва тук.
-Какво е това? -Детското меню.
-Искаш ли това дете да те ритне... -За нея коктейл "Шърли Темпъл".
И пържола "Портърхаус", алангле.
-Веднага. -Благодаря.
Нещо за камиона с поничките?
Общината не дава информация за тези камиони,
а тъй като някой ги отклони от нашия маршрут...
-По дяволите. -Но...
Камионите се инспектират ежегодно
и не могат да отидат в кой да е сервиз.
Сведох автосервизите до дванайсет, които инспектират камиони за храна.
Един стажант се зае да им звъни и скоро ще имаме следа.
Благодаря ти.
Да.
Благодаря.
Направо е райско. Така де.
В училището ти не всичко е зле.
Да поговорим за онова бяло парче г-н Маршал.
Мислех да мина пак на свинско.
Грух-грух. Не е никак зле.
Бих го научила на това-онова.
На какво ще го научиш с това плоско тяло?
Аз поне не съм като пресъхнала река там долу.
Стига.
Едно прашно легло на някога буйна река.
Изобщо не е прашно.
Какво става с теб и Престън? По цял ден точиш лиги по него.
-Ние сме само приятели. -Защото те е страх да го свалиш.
Там ти е проблемът и в работата, и с мъжете.
-Не ти стиска да стигнеш докрай. -Ами ти?
Наемаш служители, но им нямаш доверие.
Срещаш се с хора, но не се сприятеляваш.
Ходиш по срещи, но не създаваш връзки.
Връзките се надценяват. Аз съм шефка.
Не може да ми разбиват сърцето.
Мъжете искат да съм като в онази песен на Мери Джей Блайдж.
Съкрушена без тях.
-Твърде силна съм за това. -Добре.
Бихте ли оставили тук бутилката?
Тя ви остави картата си, нали? Семейството й е богато.
Какво правиш?
-Нищо. -Защо държиш и душиш чашата ми?
Не я държа.
Виждам как си я сграбчила с пръстчетата си.
Привижда ти се.
Джордан, никакво пиене, говоря сериозно.
Онези лелки ни гледат. Спри.
Спокойно, всичко е наред.
Всичко е наред, само си играем.
Аз отпивам, ти отпиваш. Едно, две, три, пий.
Имам толкова много време,
откакто ти си тръгна.
Нямам никакви планове...
Не, не, не...
Всъщност имам планове, понеже аз съм шефът.
А звукът от дъжда
в моя прозорец...
Престани, Джордан. Слизай оттам.
Бавно ме влудява...
Съжалявам.
Момче...
Защо ме излагаш така?
Съкрушена съм...
Слизай оттам.
Защото теб те няма...
Някои деца имат нужда от дисциплина.
Аз съм страхотна майка и поощрявам това поведение.
Всъщност...
Сънят не идва...
Повярвай ми, момче...
Прощавайте.
Откакто си тръгна,
всичко се срина.
-Всичко, всичко! -Точно така, лелче!
Защо ми каза сбогом ти?
Виж какво ми причини!
Коя е тази?
Не я познаваш ли?
О, скъпи, съкрушена съм аз...
Съкрушена съм аз...
Защото теб те няма, скъпи.
Целият ми свят се преобърна.
Какво да правя, не знам.
Ако те изгубя,
ще бъда съкрушена.
Да, ще бъда съкрушена.
Майчице.
Толкова съжалявам...
Съжалявам!
-Добре, аз изчезвам. -Ейприл?
Не може да си тръгнеш.
Ако Винс те види да си тръгваш,
може да се обади на агентката.
Молиш ме да остана през нощта при теб?
Не знам още колко ще издържа на тринайсет години.
Моля те.
Госпожице Ейприл?
Благодаря.
Ще се виждаме по кръстовищата, Зла вещице.
Как ти се струва?
Ще те изкара тази вечер.
-Харесваш ли този филм? -Да, много.
Работете, работете!
Точно така!
Обедната почивка е отменена!
Ти сериозно ли?
Наистина ли? Зловелина беше шефка.
От нея научих много как се ръководи компания.
Това обяснява много.
Не съм била винаги толкова сурова с хората.
Преди на тази възраст спрях да съм открита и мила.
Опитах ли да се впиша, децата ми се нахвърляха.
Подиграваха ми се, тормозеха ме.
Тогава се отказах от хората.
Обичта е твърде болезнена.
Както и да е. Когато пораснах,
започнах да нападам първа, преди някой друг да го направи.
Разбирам.
Тук е тежко за момичетата.
Имаме само един шанс, ако сме късметлии.
Ако не успееш от раз, ще те разкатаят.
Готова ли съм?
Напълно си готова.
Супер.
Активирам програма "Легло".
Пак заповядайте, дами.
Какво става?
-Той е тук. -Кой?
Боже мой! Ти ли го поръча?
Богатите така ли си поръчвате?
Прави "делфина". Може да обърне и мен.
Боже мой.
Хвърли цвете във въздуха...
Да!
Ох, сложи ме там в средата!
Не може да гледаш, това е само за големи.
-Хлапе, не гледай. -Божичко!
Спокойно, няма проблем.
Напротив, има проблем. Какво ви има?
О, понеже тя е дете. Ти си дете.
Вярно.
Какво правиш тук?
А ти какво правиш тук? Къщата е моя.
Коя си ти?
Аз съм Ейприл с "ей", понеже съм ей тук.
Страхотно. Много ми е приятно!
Не разбирам защо сте в апартамента на Джордан и гледате...
Боже мой!
Знам коя си!
-Така ли? -Ами да!
Всичко ще се нареди. Не се тревожи.
Ще го измислим заедно. Ще е нужно известно нагаждане...
Честно казано, представях си как първо имам свои деца.
Но когато Бог ти прати дете, няма значение откъде идва.
Какви ги говориш?
Затова Джордан беше толкова затворена.
Притеснявала се е да ми каже, че е самотна майка.
О, не. Нищо подобно. Изчезвай.
-По-добре си върви. -Сладка си като кукличка.
-Върви си. -Толкова е миличка...
Не, почакай...
-Ама че си силна. -Ключът.
Все едно слушам майка ти.
Правиш се на силна, но си крехка. Не го прави повече.
-Просто ми дай ключа. -Аз ще те закрилям.
Само не казвай на майка си.
Дай ми шанс да й обясня.
Аз ще дойда пак. Нали?
-Татко си е у дома. -И мама също.
Можеш да ме намериш в "Хиндж", "Тиндър" и "Крисчън Мингъл".
И сега какво?
Съжалявам да го кажа, но трябва да отида на работа.
-А ти се връщаш... -Не го казвай.
...в училище.
-Не бива да рискуваме с агентката. -Не разбираш какво беше в училище.
Тоест какво е. И как онази Джасмин кара всички да се чувстват.
Тя е подла, жестока, агресивна...
Не й пука как се чувстват другите.
Не мога да си представя какво е.
Нали не намекваш за мен?
Сигурно има причина да станеш точно тази Джордан.
Може би трябва да промениш нещо на тази си възраст.
Ботокс?
Само казвам, че...
Имаш шанс, за който другите само си мечтаят.
Можеш да бъдеш отново дете.
Със сегашния си акъл, какво би променила?
Ще им покажа аз на онези деца.
Да.
Охо. Я вижте.
Аз съм онази със сламките.
-Божичко, това розово! -Знам, знам...
-Господи, да не е... -По поръчка е, да.
-Джордан! Изглеждаш... -Знам, знам...
Джасмин те поздрави, това е голяма работа.
-Време е! -За какво?
Време е всичко тук да се промени.
Прослушванията за "Уинчела" започват.
Не. Никакви фестивали на талантите и прослушвания.
Ще успеем. Айзък има глас.
А ние си имаме танц.
Няма начин да не успеем.
Да го направим!
Хайде! Ще бъде страхотно.
Прекрасно! Ще се видим на "Уинчела".
Без теб, Бека. Не ставаш.
-Хайде де! -Следващият!
-Джордан, няма ли да дойдеш? -Още един танцьор ще ни е от полза.
-Може да импровизираш. -Няма да изляза на онази сцена
и пак да се раздам.
Последния път се озовах по дупе в купчина кашони.
Следващият!
Здрасти.
Какъв е твоят талант?
Аз... пея.
Приключихме. Следващият!
Понякога се притеснява.
-Повярвайте ни, страхотен е. -А ние го подкрепяме с танц.
Да прескочим направо до частта с танца. Музика!
Тогава само така.
Пет, шест, седем, осем...
Извинявай.
Достатъчно. Одобрени сте. Ще се видим на "Уинчела".
-Страхотно! Благодаря! -Ще ви смаем!
Вече го направихте.
-Видя ли? -Какво? Беше кошмарно.
Не се получи, както очаквахме.
Но няма страшно, на "Уинчела" ще сме върхът.
Да не сте луди? Тя ви допусна само за да ви се подиграе.
Не, беше много мила.
А и няма да се смеят, щом видят какво можем.
Не бива да се показвате каквито сте.
Това е социално самоубийство.
Нека ви науча как да сте други.
Такива, на които не смеят да се подиграват,
защото живеете живот, за който другите само си мечтаят.
Но тук няма как да стане.
Не съм отсъствал и секунда от училище.
И докъде я докара с това?
Да вървим.
Тук ли живееш?
Ама че яко!
Това ли е да имаш пари?
Съсредоточете се.
Ще покажем на Джасмин и всички останали
какво изпускат, като не дружат с вас.
Трябва да изглежда, че адски се забавляваме.
Не е ли по-лесно просто да се забавляваме?
Никой няма време за реалността. Говорим за интернет.
Добре. Хоумгърл, пусни музика.
Хоумгърл не те познава.
Няма гласово разпознаване.
Казах, Хоумгърл, пусни музика!
Добре, пускам музика.
Добре.
И така, никой няма да ви завиди, ако изглеждате като себе си.
Затова трябва да променим всичко това.
След мен.
Да...
О, да!
#Муцунки
Да!
Не...
#ВЕЛИКО
#ПОСТИЖЕНИЕ
#СОчила #БезОчила #Погледи
-Беше страхотно. -Изглеждаме страхотно.
Погледнете! Колко много лайкове!
Дори Джасмин ни е пуснала котенце със сърчица.
Все пак си мисля, че на "Уинчела" щеше да е забавно.
Един погрешен ход и губиш всичките си последователи.
-Забрави за "Уинчела". -Права е. Не бива да се дъним.
Промених живота ви към по-добро. Работата ми тук приключи.
Таксито ви чака долу.
-Благодаря! -Чао!
Какво правиш тук?
Не знам...
Влязох в един магазин с розови неща, извадих картата си и...
Ти май вече не си играеш с играчки.
Трябваше да се досетя.
Притеснявам се. Искам само да направя добро впечатление.
-Къде е Джордан? -В командировка.
-Да й пратя ли съобщение? -Не. Тоест да...
Искам да й кажа много неща.
Но с майка ти е толкова трудно да й ги кажа лично.
Влизай.
Здрасти, как е?
Не, не.
-Тези са страхотни. -Благодаря.
Готова ли си?
Не, не мога да проведа ново съвещание.
-Но всичко е наред. -Ейприл, имаш страхотни идеи.
Погледни само. Би могла да си страхотен ръководител.
-Не мога като Джордан. -И слава богу!
Тя само потиска идеите ни. Твоите също.
-Прав си. -И какво ще правиш?
-Мога да ръководя като себе си. -Прощавай, не те чух.
-Ще ръководя като себе си. -Пак не чух.
Ще се кача и ще проведа съвещанието като Ейприл, тоест аз.
-И ще ги разбия. -Ще ги разбиеш?
-Ще отида и ще ги разбия! -Само така!
Ейприл, когато научих, че ти ще водиш съвещанието,
дойдох само заради гевречетата.
А всъщност за първи път чувствам, че идеите ми са били чути.
Абсолютно. Днес не съм пила никакви успокоителни.
Вижте ни само. Толкова е позитивно, като среща на Анонимните алкохолици.
Много ви благодаря.
Радвам се, че ви е приятно.
Но ще бъда честна.
Идеите още не са назрели. Трябва да се постараем повече.
Да ги чуем! Пригответе се да правим пари!
Това да не е...
Г-н Конър, откога сте тук?
Не знам, не познавам часовника. Други ми казват колко е часът.
-Но презентацията е утре. -Къде е Джордан?
Джордан...
Тя си е у дома.
Занимава се с нещо.
Нещо лично.
Направо е пламнала.
Лепнала ли е нещо? Случвало ми се е неведнъж.
Неведнъж ли казахте?
И така, казвайте. Хайде, напрежението ме убива.
Конър е тук!!! Какво да му кажа???
И така, какви са плановете ти за майка ми?
Нямам планове, просто ми е приятно с нея.
Не може да е само това. Трябва да имаш някакви задни мисли.
Само че нямам.
Аз я разбирам.
Тя е сурова, за да не бъде наранена.
Но, да ти кажа...
Майка ти е много забавна.
Толкова пъти съм я хващал да си танцува,
когато си мисли, че никой не я гледа.
Добре. Дай сега по-сериозно.
Тук си заради парите й, нали?
Какво?
Не, не съм тук заради парите й.
-Справям се доста добре. -Ти си беден художник.
Да, художник съм,
а майка ти реши, че съм беден.
Всъщност наскоро имах изложба в "Студио Мюзиъм" в Харлем.
Изненадана съм, че...
аз... тоест майка ми не знае това за теб.
И как би могла?
Тя никога не ме пита нищо.
Не ми разказва и за себе си. Например не знаех за теб.
Щом е толкова сурова, тогава защо си тук?
Привързах се към майка ти.
Тя е вечно нащрек. Сигурно е самотна.
Искам само да знае, че дори да се чувства сама,
каквото и да става, ще бъда до нея.
Много се радвам да го чуя.
Ето, виждаш ли, мога да съм страхотен татко.
Толкова хубаво си поприказвахме.
-Какво ще кажеш за прегръдка? -Добре.
Толкова си готина. Знаех си, че ще си допаднем.
Е, добре...
Добре, стига.
Пусни ме.
Чакай...
Един момент, ако обичаш.
Чакай, чакай... Не!
Какви ги вършиш?
Вярно.
Недей. Наказана си. Оставаш тук.
Отивай в ъгъла да мислиш какво направи, а аз те оставям.
Не, почакай...
Върни се.
Хайде.
-Как се казваше тя? -Ейприл.
Ейприл!
Сложи ме в ухото си и ще ти суфлирам.
Времето е пари. Казвай!
-Трябва да вървя. -Не ми затваряй!
Съжалявам. Нещо с връзката.
Ейприл!
Идеята на презентацията ни утре се нарича...
Нарича се "ДискавърАйс".
Това е интерактивна игра, в която виждаш света през очите на дете.
Имаме и други идеи.
-Например тя... -Не.
Искам да чуя тази.
"ДискавърАйс".
Супер! Ще се върна след 24 часа да чуя презентацията.
-"ДискавърАйс". -Точно така.
Звучи обещаващо.
"ДискавърАйс".
Скот.
-Ти успя. -Успяхме заедно.
Какво си направила? Не съм одобрявала "ДискавърАйс".
Не съм одобрила дори да предлагаш идеята.
И сега бъдещето ми и компанията зависят от някаква асистентка?
Какво очакваше от мен? Ти ми каза да помагам.
Сериозно?
Предателка.
Мислиш само за себе си.
Направи го за себе си, не за мен.
-Не за компанията. -Аз ли мисля само за себе си?
Ти си тази, която се интересува само от себе си.
Държиш се лошо с всички тук, сякаш не допринасяме с нищо.
Да бе, точно така!
Заби ми нож в гърба и пробута тъпи идеи на най-добрия ми клиент,
-за да се натегнеш! -Откъде би могла да знаеш?
Дори не си изслушала идеята ми.
Такова си дете, било то на 38 или 13 г.! Все същата си.
Сега разбрах защо се боиш да поемаш рискове.
Защото нямаш представа какво правиш!
Стой си все така боязлива.
Знаеш ли какво?
Пращам ти всички идеи, включително и своите.
Явно искаш да действаш сама. Няма проблем.
-Да, точно това искам. -А знаеш ли какво искам аз?
Въглехидрати! Ей това искам!
-Напускам! -Давай!
Точно това правя. Вече не следвам заповедите ти.
-Чао, малката! -Чао, малката!
Какво рече? Чао, малката!
-Чао-чао! -Чао-чао-чао! Аз съм "Ен Синк".
И си вземи тъпите гевреци!
Този с всичко ли е? А ти си нищо!
-И ми върни дрехите! -Вече ги разпънах.
-Пак си ги искам! -Нямаш късмет.
Само един човек на света се държи така.
-Не го казвай. -Джордан Сандърс.
-Хей. -Какво?
-Коя си ти? -Моля?
-Чие дете си? -Да, чие?
Чие е това дете с розовия костюм?
Млъквай! Връщайте се на работа!
Трябва да я напляскаме. Да видим с какво.
-Отивам за колан. -Отивай.
Напляскай чуждото дете.
Лошо ли е, че се надявам Джордан да не се върне повече?
Не е.
Какво става с мен?
Моля те, Господи, дай ми знак.
#ЩеИзпуснешУинчела #ВБезопасностОтстрани
Спри, госпожичке.
Здравей, Винс.
Оценявам добросъвестността ти, но няма проблем.
-Няма да те уволня. -Но г-ца Сандърс ще го стори.
Трябва да поправя нещо, но не мога без скъпото си бебче.
-Изключено. Дай ми ключовете. -Добре.
-Съжалявам. -Благодаря.
Хей, малката, на колко години си?
И аз не знам, човече.
Аз също не знам.
Намерих ти адреса, който търсеше.
-Какво? -На момичето с поничките.
След днес ще я откриеш трудно, маршрутът им е почти непроследим.
Благодаря ти.
ЕЙПРИЛ
-Ало? -Още съм ти сърдита, но...
Открих Стиви и камиона им.
Не знам колко още ще е там.
Трябва да отида на "Уинчела" да помогна на хлапетата.
Виж, направих грешка. Казах им да не играят тъпия си танц.
Сгреших.
Знай само, че това може да е последният ти шанс
и да си останеш завинаги тийнейджър.
Така че ти си знаеш.
Права си.
Кой носи духа на "Уинчела"?
Хора.
Трябва да си изиграете номера.
Но ти каза, че е социално самоубийство.
Няма да ви лъжа, възможно е да ви вкара в болница.
Но това не бива да ви спира.
Какво? Не. Определено трябва да ни спре.
Може да сте малки да го разберете,
но аз се отказах от истинската си същност,
защото все ми казваха, че не се вписвам.
Ти си само с половин година по-голяма от нас.
Всички смятат, че трябва да пораснеш, за да откриеш кой си, но грешат.
Като деца ние знаем кои сме, но светът ни го избива от главите.
Затова трябва да изпълните танца, над който работихте толкова много.
Хайде, какво ще кажете?
Не, няма нужда.
-Ще си кротуваме. -Да.
Ще си седим тук.
Това е светът на Джасмин.
Кой носи духа на "Уинчела"?
Сега ще ви покажа, че няма нищо страшно.
Какво правиш?
-Махай се от сцената! -Какво прави там?
-Изчезвай, Сандърс! -Махай се от сцената!
Не ставаш.
Недейте така. Нека й дадем шанс и да видим какво може.
-Музика! -Да видим!
Покажи ни!
Боже мой!
-Това не е яко! -Слизай от сцената!
Скука!
Давай, момиче!
Точно така!
-Давай! -Добре.
Да!
Страхотно!
Давай, Сандърс!
Само така!
Давай!
Браво, Сандърс!
Божичко!
О, не, Джордан!
Джордан, добре ли си?
-Добре ли си? -Съжалявам.
Няма нищо, беше страхотна.
Беше най-хубавото, което някой е правил за нас.
И най-опасното.
Махай се!
Какво прави този?
Чуйте ме добре...
Няма да си тръгна.
Аз съм най-добрият, когото някога ще срещнете.
Няма начин да си тръгна.
Няма начин.
Не, не, не.
И ти, и ти, и ти...
ще ме обикнете.
Ще ме обикнете.
Пускай.
Добре.
-Мислех, че няма да дойдеш. -Нямаше.
Но една моя добра приятелка, с която трябва да спра да бъда гаднярка,
ми помогна да осъзная нещо.
Дори ако трябва да си остана дете цял живот.
Нямам представа за какво говориш.
Аз имам.
-Да тръгваме, скъпа. -Татко!
-Мамо! -Успяхме!
Много ни харесаха!
Какво правиш тук?
Постъпвам като приятел.
Ти си онази злобарка от офиса?
Ами... да.
Но успях да израсна емоционално.
А сега ме върни!
Аз ли?
Да, насочи това към мен.
Момент.
Ако го направя, пак ли ще си гадна?
Не ме ли чу? Израснах емоционално!
-Божичко. -Извинявай, че ти викнах.
Това беше гадно. Ще бъда добричка. А сега побързай.
Добре...
Искам да пораснеш пак!
Дай на мен.
Така...
Превърни ме обратно!
Голяма Джордан!
Много голяма Джордан!
Хайде.
-Много го искам. -Не се прави така.
Откъде знаеш? Не знаеше, че се е получило.
Върни ми пръчката!
-Искам да си маршмелоу! -Какво?
Искам да си шоколадова торта!
О, не!
Иска да превърне белите в маршмелоус.
Искам да си картофен пай.
Трагедията на черното момиче.
Реших да съобщя пред всички какво се случи с мен,
защото явно няма да се промени.
Сигурна ли си?
Толкова дълго държах в себе си това момиченце.
Опитвах се да съм нещо, което не съм.
Но край с това.
Това съм аз.
Аз... видях приложението ти.
Добро е.
-Наистина ли? -Не.
Истината е, че...
Направо е страхотно.
Изревнувах.
Реших, че се опитваш да обереш лаврите.
Беше много долно от моя страна.
Дребнаво.
Аз...
Съжалявам.
Какво?
Не съм те чувала да използваш такива думи.
Благодаря ти.
Имаш истински талант, Ейприл.
Говоря сериозно.
Ти беше права.
Наистина се опитах да се натегна на Конър.
Но не съм искала да ти забия нож в гърба.
Исках само да получа своето.
Браво на теб. Значи си готова.
Значи ставам?
-Питаш ли ме, или ми го съобщаваш? -Не, наистина. Ставам.
Нали знаеш, че ти пазя гърба?
Знам колко е важно за теб да побеждаваш.
Само че побеждавам не както трябва.
Осъзнах, че не позволявам на другите да бъдат себе си,
защото аз самата не се приемам.
Сега вече знам, че мога да побеждавам и пак да съм си аз.
Презентирай идеята си утре.
Без теб ли?
Когато печелиш, печели цялата компания.
Също така...
Ти си много добър приятел.
Честно казано, ти си първият ми приятел.
Значи затова хич не те бива в това.
Ела тук, сладуранче.
-Добре... -Извинявай.
Просто си толкова сладка.
Сутрешно вдъхновение.
Дори да спреш алармата,
никога не е късно да станеш човекът, който винаги си искала.
Събуди се, Джордан.
Върнах се!
Обичам ви! Повече няма да ви изоставя!
Никога повече!
Бебчето ми...
Божичко. Идвам!
Върнах се!
Конър, благодарим ти.
Много се вълнуваме да ти споделим идеята, над която работихме.
Джордан Сандърс, народе!
Конър! Знаеш, че не бих те подвела.
Джордан, ти си... отново тук.
Тя се върна.
Върнах се.
Много ти благодаря, Конър,
че ни позволи да споделим тази идея с теб.
Лично аз много я харесвам и...
много харесвам човека, който е отговорен за нея.
Нека ти представя отново
моята колежка г-ца Ейприл Уилямс,
която ще изнесе презентацията.
Тя е умът зад "ДискавърАйс".
Добре, знам, че поисках свежи попълнения,
но цялата тази идея е на асистентката ти?
Да.
-Така е. -Наистина.
Наистина е така.
А сега се приготви да ти падне какито.
Аз не нося каки.
Сигурен ли си? Явно съм си въобразила.
Ще се справиш.
Помните ли невинността и оптимизма си, когато бяхте деца?
Бяхте достатъчно смели да бъдете себе си и да постъпвате посвоему.
Виждахте възможностите и чудесата на света около вас.
Преди да пораснете, преди да се издигнат стените,
преди някой да ви разясни правилата и къде ви е мястото.
Бяхте достатъчно смели да виждате магията в себе си.
Ето това е "ДискавърАйс".
Едно приложение, което преобразява обикновеното
в нещо необикновено.
-Защото всички сме необикновени... -Аз съм пас.
Беше ми приятно, Джордан.
-Ще съжаляваш! -По-добре да си вървим.
Добър опит, Ейприл.
Явно не се справих.
Издъних се, съжалявам.
Не, Ейприл. Можем да го продадем. Не бива да се предаваме.
Не се предавам. Ще насроча още 16 презентации.
Само така. Това е моето момиче.
-Чантата ми. -Да, ето там е.
Няма ли да...
-Трябва. -Не, сега си голяма.
Ти си голяма! Върна се!
Върнах се.
ТРИ МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
Добро утро!
Секундичка.
Казах "добро утро". Трябва да ми отвърнеш.
Добро утро.
Край, всичко свърши. Аз опитах, всички опитахме...
"ДискавърАйс" няма да го бъде.
-Всички навън! -Боже...
Веднага!
Ще си взема успокоителните.
Приближете се.
По-близо, не се бойте!
Джей Ес Ай...
Достигнахме края на един дълъг и унизителен
смазващ самочувствието път на откази.
Не, не и не!
Не, не, не, не!
Но, както е казал мъдрецът,
"Стига само едно да".
Затова вдигнете изтощените си ръце
и ги съберете, за да ръкопляскаме на Ейприл,
която успя да продаде "ДискавърАйс"!
Какво?
Тя успя! И това не е всичко.
Това е най-голямата сделка в историята на Джей Ес Ай.
Богати сме!
-Божичко! -Да!
Изгрява нов ден в Джей Ес Ай.
И не става дума само за мен, а за всички нас!
Предвид това, моля...
Нека ви представя...
"Джей Ес Ай и сие"!
Ела насам, съдружник Ейприл Уилямс.
Благодаря!
Нужна е лупа, за да се види, но добре.
Не, виж. Ако погледнеш отблизо и опреш чело,
се вижда това "и сие".
Това сме ние. Ние сме екип.
Толкова се гордея с теб, Ейприл!
Благодаря ти. Тук съм, така че става и без...
А сега искам да знам едно нещо.
И то е как "Джей Ес Ай и сие" искат да празнуваме.
Въглехидрати!
Поничка за теб!
И за теб, и за теб!
Има понички!
Невероятна си.
Поздравления!
-Не може така, сега съм шефка! -Какво?
Шегувам се, давай.
-Божичко! -О, не!
Хора! Какво правите тук?
Така се радвам!
Доведох тези чудесни деца, които не познаваш,
да изпробват Хоумгърл.
-Страхотно. -Да.
Благодаря, че дойдохте.
Джей Ес Ай,
готови ли сте за купон?
Да!
Хоумгърл, музика!
Пускам мотива на Джей Ес Ай.
Да!
Това съм аз сега.
Джордан Сандърс и най-добрата ми приятелка Ейприл.
Да, имам си най-добра приятелка.
Това е историята как момиченцето в мен
се върна, за да ми покаже, че не бива да оставяш друг да ти казва какъв си.
Разбира се, винаги ще има хора,
които не желаят да живееш най-добрия си живот.
Номерът е да не станеш като тях.
Превод и субтитри АЛЕКСАНДЪР ЗЛАТАНОВ